Olen Brad Bird, Ihmeperheen kirjoittaja ja ohjaaja.
- Ja tässä John Walker, tuottaja. - Tervetuloa.
Meillä oli eri musiikki -
avauslogoissa, Disneyn ja Pixarin logoissa,
jonka oli säveltänyt Michael Giacchino.
Meitä huolestutti, että jos meillä olisi tavallinen Randy Newmanin musiikki,
emme muuttaisi tunnelmaa Iyhytelokuvasta, kuten halusimme.
Michael osui naulankantaan.
Oli hienoa nähdä aluksi niin erilainen lyhytelokuva,
vaikkakin samalta studiolta.
- Eri tyyli, sama studio. - Yksi brändi.
Halusin aloittaa elokuvan -
odottamattomasti.
Supersankarielokuvat alkavat usein räminällä.
Ajattelin, että jos aloittaisimme hieman oudolla...
Elokuva on vanha, ja katsomme heitä -
ikään kuin henkilödokumenttina,
eli painotamme heitä ihmisinä.
He ovat supersankareita, mutta tässä näette heidät hyvin epäsankarillisina.
He vain puhuvat sankaruudesta.
Ajattelin jo sen kaatavan katsojien odotukset.
Pyrin siihen,
että he puhuivat asioista,
joita ajattelivat tulevaisuudessaan olevan.
Hyytäjä on naistenmies, vaikka myöhemmin näemme hänet naimisissa.
Ilu puhuu vakiintumisesta,
vaikka myöhemmin hänellä on ongelmia sen suhteen.
Elli ei voi kuvitella vakiintuvansa,
ja hänellä siirtymä käy kivuttomasti.
Tuo on kommenttimme siihen, mitä uskomme tulevaisuuden olevan,
ja mitä se itse asiassa on.
Yhdessä vaiheessa tässä oli Pasi Pine.
Totta. Poistimme sen, koska ajattelimme sen paljastavan liikaa.
Nyt alkaa räminä.
Ajatuksena oli, että kun kaikki luulevat katsovansa -
dokumenttia, yllätämme heidät -
vauhdikkaalla toiminnalla.
Kuvasuhde muuttuu 1:33:sta 2:39:ksi.
Yhtäkkiä kuva kirkastuu ja äänet voimistuvat.
Ääni ei tule enää monona.
Tässä näytettiin vanhoja hyviä aikoja.
Janet Lucroy hoiti valaistuksen -
tähän kaikkeen. Puhuimme Lou Romanon kanssa siitä,
että värit olisivat kylläisempiä tässä.
Sen oli tarkoitus korostaa sitä, että kaikki oli huipussaan.
Se on sarjakuvamaisempi,
kaikki on suurempaa ja laajempaa.
Väriskaala on laajempi ja hahmot suurieleisempiä.
Supersankarit ovat sellaisia, mihin olemme tottuneet.
Työstimme paljon auton mallia,
jonka näette vain tässä jaksossa.
Aivan. He tekivät hienoa työtä.
Autoa voi kuvata hämäävästi vain muutamilla tavoilla,
joten se oli uskomatonta.
Koska auto tavallaan muuttaa muotoaan.
Kauhea työmäärä ja sitten kaikki on ohi parissa sekunnissa.
Tulee ajatelleeksi: "Voisimmeko tehdä toiset viisi jaksoa,
jossa auto muuttuu? Kaiken rahan edestä?"
Näissä elokuvissa on mielestäni ilahduttavaa se,
että ne ovat niin yksityiskohtaisia,
että ne kestävät monia katselukertoja.
Pixar tunnetaan yksityiskohtien mestarina.
- Totta. - Ja vivahteiden.
Vitsailimme, että olisi hienoa tehdä myöhemmin autokohtaus,
jossa on lastenistuin takana ja Jaska -
matkalla ruokakauppaan.
Jotenkin hän onnistui pitämään sen.
Se oli takana piilossa.
Teddy Newton, joka teki hahmojen suunnittelua Tony Fucilen kanssa,
teki hienon piirroksen perheestä -
alkuaikoina... He lensivät.
Kaikki olivat...
Elokuvan varhaisessa vaiheessa -
kaikki osasivat lentää paitsi Ilu.
Se oli arka paikka hänelle.
Teddy teki hienon piirroksen perheestä lentämässä,
ja heidän allaan Ilu oli farmariautossa.
Hän pui nyrkkiä avoimesta ikkunasta.
Siinä luki: "Pelastamaan."
Kuva oli ovessani koko sen neljä vuotta, kun teimme elokuvaa.
Tunsin aina olevani kuin Ilu farmariautossa,
jonka yllä kaikki lensivät.
Tässä näemme Dave Mullinsin ja Kureha Yokoon tekemää -
uskomattoman hienoa -
Rajattoman ja Ilun animointia.
Kaikki olivat mukana näissä, en ikinä pysty luettelemaan kaikkia.
Mach Kobayashin kauniita jäätehosteita.
Sandy Karpman valvoi -
ja päälavastaja Ralph Eggleston suunnitteli.
Tässä Carlos Baenan upeaa animointia.
Jostain syystä espanjalaiset animaattorit,
joita oli mukana kaksi,
pystyivät tekemään uskomattoman upeita fyysisiä juttuja.
Niissä on nyansseja, karikatyyria,
ne tuntuvat fyysisiltä.
Aina jos piti tehdä jotain fyysisesti vaikeaa,
sanoin: "Lähdetään Espanjaan."
"Mennään espanjalaisten luo."
Tässä hahmomme Bomb Voyage,
jonka nimi oli yhdessä vaiheessa "Bomb Pérignon".
Dom Pérignonin väki ei pitänyt ajatuksesta,
joten se piti muuttaa.
Dominique Louis, Pixarin mahtava lavastaja,
antoi äänensä Bomb Voyagelle.
Ja Jason Lee teki Pasi Pinen äänen,
kuten myös Syndrooman äänen.
Hän esitti itseään 15-20 vuotta nuorempaa.
Olimme huolissamme, ettei hän olisi...
Että olisi pitänyt käyttää lasta.
Meistä oli parempi, jos saisimme Jasonin kuulostamaan lapselta,
koska usein he kuulostavat aivan erilaiselta.
He eivät kuulosta samalta ihmiseltä.
Joten kokeilimme sitä,
että Jason korottaisi ääntään ja vaihtaisi nopeutta ja tapaa sanoa -
ja muokkasimme sitä myös hieman Pro Toolsilla.
Löysimme näiden kahden tavan sekoituksen, joka toimi.
Tässä on paljon Andrew Gordonin ja Travisin hienoa animaatiota.
Kaikki alkoivat päästä jyvälle sarjismaisesta hetkestä,
jossa kaikki...
He näkevät toisensa ja sanovat: "Bomb Voyage" ja "monsieur" -
ja "incroyable".
Kaikki oli tarkoitus tehdä suurieleisesti.
Mutta ei kuitenkaan pilaillen.
Rajanveto oli hienovaraista,
mutta emme halunneet tästä mautonta.
Haluamme sanoa, että uskomme tähän maailmaan,
ja että nautimme sen hulluudesta.
Aivan.
Tässä on pieni otos,
joka oli mukana alusta alkaen.
Sellaista ei normaalisti näe supersankarielokuvissa.
Teidän on kelattava tätä kotona.
Ilu irvistää, ennen kuin juna osuu häneen.
Hän valmistautuu siihen, että se sattuu vähän.
- Se ei tapa häntä... - Mutta se on juna.
- Se on juna ja se sattuu. - Se kulkee nopeasti.
Yritimme saada tällaisia hetkiä -
paljon elokuvaan mukaan.
Alkuperäinen ajatukseni oli, että näyttäisimme,
että supersankareillakin on tunteet.
Heihinkin sattuu.
Katso valaistusta. Eikö olekin upea?
On.
Janet Lucroy teki väkensä kanssa hienoa työtä.
Kirkon sisäpuoli on kaunis, eikä sitä nähdä enää.
Yrittäkää ymmärtää, että tämä on ollut meille -
nelivuotinen matka, jonka yritämme käydä läpi nopeasti.
Koska asioista, joista puhuimme ja riitelimme...
- Tässä on pappi. - Jolle äänensä antoi...
- Tuottajamme John Walker. - Aivan.
Kuunnellaan häntä vielä vähän.
- Äänessä on paljon vivahteita. - Uskomatonta.
Katsomme kaikki taistelumme ja vaikeutemme,
jotka koimme yhdessä vilauksessa.
Ihan kuin katsoisimme lastemme kasvavan.
Silmiemme edessä.
Tässä on romanttinen valaistus,
ja sen oli tarkoitus korostaa tulevan jakson kovuutta,
jossa nähtävät kuvat ovat hermostuneita,
realistisia ja rakeisia.
Sen piti olla järkytys.
Mutta toisin kuin avauksessa, tässä aukkosuhde on pieni.
Tässä on 1:33 kuten vanhoissa Oscar-voittajissa,
mutta zoomasimme niin, että rakeet ovat isompia -
ja siinä on vanhuuden ja -
rähjäisyyden tuntu.
Pidän näistä oikeudenkäyntiluonnoksista,
kuten myös Teddy Newtonin hienosta kertojaäänestä.
Kyllä. Hahmojen suunnittelijamme -
- ja yleisnero. - Totta.
Teddy Newton oli kertoja. Hänellä on taito -
puhua vanhojen elokuvien miesten äänellä.
Kuin vanhoissa opetusfilmeissä.
Ihan kuin Citizen Kanen alun kaveri.
Peter Sohn teki oikeudenkäyntiluonnokset.
Hän teki kanssamme, kuten Teddykin, elokuvan Rautajätti.
Otto, joka teki meidät hulluiksi. Kaikki nämä ihmiset.
Ja kaiken lisäksi,
jos ne tekee hyvin,
niitä ei edes huomaa.
Oli vaikea tehdä ne huomaamattomiksi.
Siirrymme Ilun nykyiseen elämään.
Halusin lähestyä tätä -
eri tavalla.
Puhuin Loun ja Janetin kanssa värien poistamisesta.
Värit ovat haaleampia kuin alussa.
Ne ovat menettäneet elinvoimansa. Ilun tunteet hallitsevat niitä.
Kodissa on vähän enemmän väriä kuin toimistossa.
Toinen mielenkiintoinen juttu tässä on se,
että työnsin kameran kolmiulotteisesti taaemmas -
ja zoomasin tähän, niin että se tuntuu litteältä.
Jos vetää kameran taakse ja zoomaa,
mittasuhde katoaa ja kaikki tuntuu litistyneeltä ja klaustrofobiselta.
Nämä otot on tehty niin ja ne saavat maailman tuntumaan ahtaammalta ja -
litteämmältä. Ajatuksena oli, ettei kameraa liikuteltaisi paljon -
Varmavakuuden toimistossa.
Kaiken piti tuntua tiiviiltä ja klaustrofobiselta.
Jean Sincere esitti rouva Hogensonia.
Tässä Wally Shawn Gilbert Huphina.
Oli outoa, että elokuvan -
ensimmäiset äänet olivat kaikki kirjoittajien.
Wally Shawn on hieno käsikirjoittaja.
Sarah Vowell on upea kirjailija ja esseisti.
He tekivät ensimmäiset äänemme.
Pentin, Esan opettajan, ääni on Lou Romano,
päälavastajamme.
Tämän jakson mukaan ottamista pohdittiin pitkään.
Välillä se oli mukana, välillä ei, koska elokuva on 107 minuuttia pitkä,
Pixarin pisin elokuva ikinä.
Pohdimme tämän pois jättämistä -
säästääksemme aikaa ja rahaa.
Lopulta päätimme...
Se ei toiminut hyvin ilman sitä. Oli tärkeä nähdä -
kaikkien tavallinen elämä, ennen kuin sitä järkytettiin.
Ja että se aiheutti ongelmia.
Siitä tuli liikaa Ilun tarina, eikä elokuvan alussa -
nähty tarpeeksi muita perheenjäseniä, jos leikkasi tämän -
ja seuraavan, jossa Ilona esitellään.
- Aivan. - John Lasseter huomautti siitä.
Hän käski jättää sen.
John on hyvä tekemään ratkaisuja sen perusteella, mikä toimii.
Vaikka meillä menikin vähän pitkäksi,
hän näki jakson arvon. Hän puolusti sitä.
- Se oli hyvä. - Ilman muuta.
Se teetti vain vähän lisää töitä.
Olen iloinen, että se on mukana.
Tämä on hillitty kohtaus,
jossa käy ilmi, että perheellä on ongelmia,
jotka johtuvat voimista, joita ei saa käyttää.
Tavoite oli näyttää,
että Elli yrittää olla hyvä äiti pelaamalla sääntöjen mukaan.
Muttei hän itsekään usko sanoihinsa.
Tällaiset kohtaukset ovat haastavia animaattoreille,
koska ne eivät ole kovin fyysisiä.
Niissä on kyse ilmeistä, ajoituksesta -
ja siitä, että ne ovat eloisia ilman liioittelua.
- Tässä on komistuksemme. - Toni Rytivuo,
jota suunniteltiin monen näköiseksi.
Toni oli päätyä elokuvaan erilaisena.
Viime hetkellä päätimme, ettei hän ollut tarpeeksi komea,
ja suunnittelimme hänet uudestaan.
Hahmoja oli hankala tehdä.
Ne veivät aikaa. Ne ovat kuin instrumentteja,
joilla animaattorit soittavat.
Niiden on oltava hyviä. Ihan kuin rakentaisimme autoa kilpa-ajajalle.
Tai Stradivariusta muusikolle.
Rakentamiseen menee kauan aikaa.
Joten keskitimme kaiken energiamme päähahmoihin, ja niiden -
ja sivuhahmojen ero oli aikamoinen.
Meidän piti purra hammasta ja hyväksyä se.
Olin valmis hyväksymään sen. Mutta onneksi -
vastaava tuottajamme John Lasseter painoi...
Painoi jarrut pohjaan -
melkein viime hetkellä -
ja sanoi: "Näistä on tehtävä parempia."
Kaikki olivat iloisia, koska jos John sanoo: "Korjatkaa se,"
niin kaikki saavat tehdä niin.
Totta kai halusimme korjata asian, mutta aika ja raha olivat loppumassa,
ja oli hienoa, että John tarttui siihen.
Ero oli valtava, ja elokuva tuntui yhtenäiseltä maailmalta.
Tässä esittelemme perhe-elämää,
ja puhuimme tunnelman Iämmittämisestä hieman.
Vaikka tämä on Ilun klaustrofobisesta osasta elokuvaa,
koti ei ole paha paikka, vaan hyvä paikka.
Hän ei ole niin paljon mukana kuin pitäisi.
Tässä on hienoja mahdollisuuksia hahmojen kehittämiselle.
Tästä tulevat mieleen ne miljoonat illalliset, joilla olin -
suurin piirtein Esan ikäisenä.
Perheillallisemme olivat aika hulluja.
Nyt kun olen itse isä...
Illallinen on hetki, joka yhdistää koko perheen -
saman pöydän ääreen vaihtamaan ajatuksia.
Se on hieno tilaisuus luoda pohjaa perheelle elokuvassa.
Yksi vaikein asia tässä kohtauksessa -
oli pitää lukua pöydällä olevista jutuista.
- Se oli painajaismaista. - Meillä oli kokouksia,
joissa sanottiin: "Parsakaali on siirtynyt."
"Parsakaalissa ei ole jatkuvuutta."
Yhdessä vaiheessa Nigel sanoi jotain.
Kaikki olivat toistensa kurkuissa,
korviaan myöten täynnä digiruokaa.
Ihmiset karjuivat toisilleen.
Nigel korotti ääntään ja sanoi: "Voisimmeko palata kastikkeeseen?"
Siitä tuli lentävä lause.
"Voisimmeko palata kastikkeeseen?"
Oli lihaa, mehua, kastiketta ja -
"Entä herneet?" ja "Missä parsakaali on? Se on siirtynyt."
"Se on poissa, se oli tuossa. Mihin se meni?"
"Parsakaali on selvästi isän vieressä tästä kulmasta ja..."
- Lopulta annoimme asian olla. - Kukaan ei välitä.
Antaa niiden olla eri paikoissa.
Saimme sen sellaiseksi, ettei niitä huomaisi,
- jos on tavallinen ihminen. - Aivan.
Jos haluaa, löytää varmasti epäjohdonmukaisuuksia.
Tässä elokuvassa on ruoan jatkuvuusongelmia.
Haluaisin pysähtyä koko ajan nostamaan hattua -
jokaiselle animaattorille.
Tämä oli ensimmäisiä juttuja, joita teimme,
ja alussa elokuva oli jaettu monelle, että kaikilla olisi tekemistä.
Niinpä animaattori vaihtuu toiseen aika nopeasti.
Eli Fucile teki Jaskan äänen tässä, tämän naurun,
ja pidimme siitä niin paljon, että halusimme sen elokuvaan.
Hän on vastaavan animaattorin Tony Fucilen poika.
Haluaisin pysähtyä koko ajan ja kertoa...
Tässä on Mike Venturinin ja Mike Wun hienoa animaatiota.
- "Wu-Dog." - Mike Venturini teki Hyytäjän -
ja Wu-Dog teki Ilun tässä kohtauksessa.
Tämä ei ole tyypillinen kohtaus animaatiossa.
Niissä ei usein ole kohtausta kahdesta miehestä, jotka juttelevat autossa.
Jos olisin animaattori, haluaisin tehdä näitä.
Yritin kirjoittaa jotain, mitä olisi kiinnostava animoida.
Tämä on hienoa animointia.
Hienoa työtä. Rakastan tätä.
Kauniisti valaistu myös.
Ihmiset ajattelevat, että animaatiossa tehdään vain -
tiettyjä juttuja, tanssia -
ja kaikkea liioiteltua, mutta animaatio ei ole genre.
Ihmiset jauhavat "animaatiogenrestä".
Ei se ole genre. Länkkäri on genre.
Animaatio on taidemuoto, sitä voi käyttää kaikissa genreissä.
Sillä voi esittää salapoliisitarinan, Iänkkärin, kauhuelokuvan,
kielletyn elokuvan tai lastenelokuvan. Se ei rajoitu yhteen.
Jos kuulen: "Millaista animaatiogenren parissa työskentely on?" -
vielä kerran, mottaan kysyjää.
Käytät syväterävyysaluetta, kuten kautta elokuvan,
siirtäen etualan hahmot pois fokuksesta.
Monet tietokoneanimaatioita tekevät -
hyödyntävät mielellään sitä, ettei valo ole ongelma -
syväterävyysalueen käytössä. Kaiken saa tarkennettua,
kuten Citizen Kanessa. Moni ajattelee:
"Jos voi tarkentaa kaiken, miksei tarkentaisi?"
Ymmärrän sen joissain projekteissa.
Se toimi hienosti Citizen Kanessa.
Mutta tässä halusin käyttää tarkennusta siinä,
mitä halutaan katsottavan.
Muissakin Pixarin elokuvissa on muuteltu terävyysaluetta.
Emme me keksineet tätä.
Usein se vain tekee asioista vaikeamman,
koska on koko ajan mietittävä tarkennusta,
kuten toiminnantäytteisissä tavallisissa elokuvissa.
Mutta kun käsittelee näin isoa määrää tietoa,
ja elokuvassa on monia nopeita kohtauksia,
se on vain yksi väline, jolla ohjata katsojan silmää.
Halusin sitä moniin kohtauksiin.
- Käytit sitä paljon. - Kyllä. Se oli vaikeaa.
Kohtauksia piti lähettää takaisin, että tarkennus saatiin oikein.
- Tässäkin on yksi. - Aivan.
Tarkensimme Hyytäjään.
Tässä on hieno tehoste.
Mark Andrews johti elokuvan kuvakäsikirjoitustyötä.
Tämä idea heidän piti myydä minulle.
Minä sanoin: "Älkää viitsikö. Ei luoti jähmettyisi ilmaan."
He sanoivat: "Se olisi siistiä."
He näkivät, että olin -
taivuteltavissa, ja annoin periksi.
- Teitte kyttäpuikon. - Aivan.
Minä keksin kytän jäädyttämisen.
Mutta en luodin jäädyttämistä.
Se heidän piti myydä minulle.
Pidän tästä, että hän hyräilee omaa tunnusmusiikkiaan.
Craig teki hienoa työtä.
Tämä on yksi lempikohtauksistani.
- Samoin. - Holly ja Craig -
olivat upeat äänet. Tämä on erittäin hienosti animoitu.
Se alkaa Ron Zormanista, kakunsyönnistä.
Sitten Dave Mullins jatkaa, kun Elli saa Ilun kiinni.
Sitten Andy Schmidt, kun he alkavat riidellä.
Ja sitten John Kahrs.
Jokaiselle annettiin melko pitkät pätkät,
että he pystyivät kontrolloimaan molempia hahmoja läpi kohtauksen.
- Hieno kohtaus. - Tämä oli hieman -
vaikea myydä Pixarille aluksi.
Tämä oli yksi ensimmäisistä kohtauksista kuvakäsikirjoituksessa.
Pixar ajatteli, että aioimme tehdä -
puolitoistatuntisen Bergman-elokuvan avio-ongelmista.
Mutta kun he näkivät, miten se sopi muuhun,
he hyväksyivät tämän.
Tässä oli kiinnostavaa se, että kun ihmiset riitelevät,
he eivät riitele siitä, mistä sanovat riitelevänsä.
Yhden asian kommunikointi samaan aikaan kun sanoo toista, on haaste.
Tämä on hienoa materiaalia.
Se on animoitu, se ei tunnu oikean toistolta.
Mutta se tuntuu uskottavalta.
Nainen ei venynyt pitkään riidan lopussa.
Mies oli liian uhkaava.
Ihmiset eivät pitäneet tuosta.
Kun nainen sanoo: "Tässä ei ole kyse sinusta,"
koska Ilu on isompi kuin Rajaton.
Se tuntui melkein parisuhdeväkivallalta.
Ajattelin, ettei minun tarvitse muuttaa kohtausta.
Minun on vain tehtävä äidistä tasavertainen.
Jos hän käyttää venymistään -
sanoakseen: "Minä vastustan."
Tai voin suojata sinua, jos haluan.
Kun tein sen niin, kaikki hyväksyivät kohtauksen,
- eikä sanaakaan tarvinnut muuttaa. - Se on hieno...
Äiti ei pidä voimiensa käytöstä,
ja tuossa se tekee vahvan vaikutuksen.
- Ilu-parka. - Niin.
Ainoa, jonka toimistossa on pylväs.
Hän ei mahdu ovesta.
Se oli jonkun varhainen idea.
Muistaakseni Ted Blackmanin. Vai oliko se Lou...
Ajatus oli, että hänen koppinsa oli ainoa,
jossa oli tukipylväs, ja se teki siitä vielä ahtaamman.
Ilun olan takana on kaktus,
joka on Huphin muotoinen.
Tässä on hienoa lavastusta Lou Romanon porukalta.
Tuoli näyttää ikään kuin kurtistavan kulmiaan.
Pöytä osoittaa Iluun.
Kaikki kynäjutut osoittavat Ilun suuntaan.
Voitko kuvitella epämukavampaa tuolia kuin tuo?
Olen ollut tuossa tuolissa monet kerrat.
Sain potkut parista työpaikasta.
Osaan samaistua tilanteeseen, jossa pieni kaveri -
kertoo elämästä ja...
Ettei ansaitse olla osa sitä.
Tässä viitataan pienesti ajatteleviin ihmisiin,
joita on paljon, ja joihin olemme kaikki törmänneet.
He ovat usein keskijohdon tehtävissä.
He eivät koskaan ole huippuviroissa. He ovat aina keskitason johtoa.
Pidän siitä, että iso supersankari -
joutuu kuuntelemaan pientä kerskailijaa.
Hän on voimaton, vaikka joka solu kehoittaa häntä -
pistämään kampoihin.
Aivan.
Hienoa animointia Tim Hittleltä.
Pyydän jälleen anteeksi niiltä animaattoreilta, joita en mainitse.
Kaikki tekivät hienoa työtä.
Tässä vaiheessa halusin laajakuvalinssejä.
Heti kun Ilu alkoi liikkua ja aktivoitua,
aloin liikuttaa kameraa,
koska halusin mukaan ripauksen herra Ihmettä.
Sitten palasimme tasaisiin linsseihin ja symmetrisen sommitteluun.
Pidän tuosta, miten kansiot heiluvat, kun hän osuu niihin.
Tony Fucilen pieni animaatio.
Jossa Ilu ottaa kiinni Huphista. Tony halusi animoida sen.
Hän taisi purkaa menneitä patoutumia.
Tässä on taas animaatiolle epätyypillinen kohtaus.
Kaksi miestä kävelee käytävällä ja juttelee ongelmista.
Hoitajat on animoitu hienosti,
heitä ei tavallisesti huomaa. Riki Dicker,
virkamiesparka, sai äänensä Bud Luckeylta,
joka on ollut pitkään Pixarilla.
Hän taisi olla yksi Toy Storyn Woodyn pääsuunnittelijoista.
Hän ohjasi myös Rytmisatu -pätkän, joka on tällä DVD: Ilä.
Hän teki hienon väliaikaisen äänen, josta kaikki pitivät,
joten ajattelimme: "Käytetään häntä elokuvassa."
Bud Luckey ja Craig ovat äänessä tässä.
Halusimme Riki Dickerin esittelevän Rytmisadun.
Meillä oli abstrakti aloitus,
jossa Riki Dicker tulee myöhään toimistoonsa,
- vetää esiin viinapullon ja... - Banjon.
Ja aloittaa Rytmisadun.
En tiedä, miksei sitä tehty.
Aika outo idea.
Tässä vaiheessa tarinaa Ilusta tuntuu,
että verkko kiristyy hänen ympärillään. Hänet on lannistettu.
Voi pojat, mitä yksityiskohtia tässä jaksossa.
Niitä oli valtavasti. Tämä oli ensimmäinen jaksomme.
Erilaisia julisteita, artikkeleja...
Herra Ihme -muistoja.
Suosikkini on Herra Ihme laulaa.
- Hänen William Shatner -levynsä. - Aivan.
- Jossain seinällä. - Tässä on hieno grafiikka.
Kameraa pystyi liikuttamaan pitkin seiniä,
ja pystyi vangitsemaan paljon yksityiskohtia Ilun elämästä.
Siellä on kuvia hänestä ja Hyytäjästä joissain hyväntekeväisyysjutussa,
jossa heillä on supersankaripuvut yllään.
Tässä on upea, hienovarainen, pieni tehoste.
Halusin antaa kuvan siitä, että tämä on 3D-linssimäinen kuva.
Rick Sayre ja tiimi neroja Pixarilla -
keksi, miten simuloida sellaisen tehosteen.
Olisimmepa käyttäneet sitä enemmän.
Voi kun kamerakulmat näyttäisivät teille sitä enemmän. Sitä on tuossa.
Mutta kameran on liikuttava, että sen huomaa.
Halusin elokuvanteon olevan hyppivää ja kiireistä -
ja liikkuvan paljon ympäriinsä. Halusin sen -
kuvaavan Ilun katkonaista uppoutumista -
tämän asian ymmärtämiseen ja yksityiskohtien muistiinpanemiseen.
Elli veti hänet maan pinnalle -
tullessaan ihmettelemään, mitä siellä on tekeillä.
Se on taas rinnakkaisasettelu, joka...
Monissa kohtauksissa arkisen ja -
ihmeellisen rinnakkaisasettelu oli tärkeää.
Hänelle annetaan mahdollisuus palata entisaikoihin,
ihmeelliseen tehtäväänsä, ja samaan aikaan -
äiti on oven takana kertomassa, että ruoka on valmis.
Tässä Michael Giacchinon loistavaa musiikkia.
Ilu näkee mahdollisuuden -
- palata entiseen elämäänsä. - Aivan.
Halusimme valaista tämän kultaisella valolla,
kun hän ajattelee kaikkia asioita, joita rakasti -
entisessä elämässään, ja jotka ovat taas käden ulottuvilla.
Tässä on taas maallinen ja ihmeellinen.
Yksi juttu tuhoaa itsensä ja laukaisee talon sprinklerit.
Perhekin saa osansa,
ja hänen on selvittävä tilanteesta.
Seuraus on,
- että kaikki on kuivattava. - Pinkillä hiustenkuivaajalla.
Se on Ellin.
Tässä on hienoa hahmoanimaatiota Kurehalta.
Hän teki oton molemmat hahmot ilman leikkauksia.
Jos voi seurata molempia hahmoja -
koko pitkän oton ajan,
niin ne ovat aivan yhtä hyvät -
kuin oikeat näyttelijät.
Niiden tuntee kyselevän, kuulevan.
Tuntee Ilun jännityksen, kun hänestä tuntuu, että Elli alkaa epäillä.
Hän ei ole varma, miten idea otetaan vastaan.
Hieno esimerkki hahmoanimaatiosta.
Se oli todella vaikea, koska se oli niin pitkä.
Hänen piti keskittyä siihen kuukausien ajan.
Kyyti alkaa.
Menemme saarelle, hän on taas puvussa ja se on...
Elokuva alkaa edetä vauhdilla.
Mark Holmesin hienoa grafiikkaa,
jonka toi valkokankaalle Andy Jimenez,
joka on yksi kuvaajistamme,
joka teki paljon elokuvan etukäteissuunnittelua.
Pidän tästä, koska se oli ikään kuin kahdenvälinen,
mutta emme korosta sitä.
Ilu tuntee itsensä sankarilliseksi.
Ja maallinen nostaa taas päätään.
Hänen on kohdattava sama kuin kaikkien keski-ikäisten miesten.
Elizabeth Peña Miragena. Hieno esitys.
Hänellä on upea ääni.
Hän oli ensimmäinen, jotka ajattelin,
kun etsimme tämän hahmon ääntä.
Yksi isoimmista ongelmista elokuvassa oli mittakaava.
Jostain syystä tietokone -
haluaa tehdä kaikesta pienennäköistä. Meidän piti miettiä asioita,
että saimme kaiken näyttämään tarpeeksi isolta.
Ihan kuin tietokoneella olisi ollut oma tehtävä,
kuten HAL 9000:lla elokuvassa 2001.
Sen tehtävä oli pitää kaikki pienenä,
painottomana, muovisena, kankeana ja puhtaana.
Mutta meidän elokuvassamme asioiden piti olla isoja,
painavia, notkeita ja likaisia.
Joten taistelimme koko ajan.
- Se oli kuin: "Dave..." - "Pidän puhtaasta."
"Haluan asioista pieniä ja painottomia."
"Vaarannat tehtävän, Dave."
"Et tiedä, miten ohjata tätä elokuvaa."
Nigel ja kaikki tekivät hienoa työtä tämän viidakon kanssa.
- Tom Miller teki paljon. - Tom Miller oli viidakon kuningas.
Tässä on uskomaton määrä yksityiskohtia,
jotka kaikki suunniteltiin.
Ne eivät syntyneet itsestään.
Ajatuksena oli näyttää, että tämä on pelottava,
mutta että Ilulla on vielä paljon voimia.
Se osoittaa, että tämä maailma on uhkaava,
ja että häneen voi vähän sattuakin.
- Teemme paljon nopeasti. - Aivan.
Tässä on paljon hienoa animointia.
Muistan, miten puhuit Ilun hiippailusta -
tässä ja seuraavassa kohtauksessa, kun hän hiipii tukikohtaan.
Elokuvissa ei enää hiippailla.
Haluan hiippailua elokuviini.
Ihmiset ovat niin kiireisiä -
saamaan toimintakohtaukset nopeiksi,
että he unohtavat, että hiippailussa on omat ilonsa.
Saa katsoa, missä on.
Tässä on muutamia hiippailukohtia.
Eivätkä ne ole minusta ajanhukkaa.
Kun hän hyppää jyrkänteeltä,
noin 20 sekuntia ennen tätä,
tekijänä oli Angus MacLane, joka animoi sekä Robodroidin että Ilun -
koko jaksossa.
Tässä on hienoa tehosteanimaatiota.
Tämä oli iso ja pitkä animaatio,
ja Angus teki sen kokonaan, mikä oli aika uskomatonta,
koska töitä oli paljon.
Ja taas maallista ja ihmeellistä.
Keskellä taistelua hän satuttaa selkänsä.
- Aivan. - Kliimaksi on se,
että kiropraktinen liike saa sen takaisin paikalleen.
Se oli mukana alusta alkaen.
Se oli osa alkuperäistä ideaani.
Halusin tuollaisen yksityiskohdan -
korostavan maallisen ja ihmeellisen yhdistelmää.
On muutamia, jotka olivat mukana alusta alkaen,
ensiversiosta alkaen. Yleensä -
se on melko epämääräinen.
Mutta aina välillä osoitin yksityiskohtaa,
koska minusta oli tärkeää tietää sävy, johon tähtäsin.
Tässä on upea valaistus.
Lou suunnitteli sen hienosti -
aina auringonvalosta laavaan -
ja tähän ruokahuoneeseen.
Puhuin Loun ja Janetin kanssa siitä,
miten värit liikkuvat yhdestä toiseen.
Tässä elokuvassa on valtavasti erilaisia paikkoja.
Lavaste toisensa perään, ja jotkut niistä nähdään vain kerran.
Oli haastavaa saada kaikki tehdyksi.
Kun puhuimme siitä aluksi, ihmiset järkyttyivät.
Osa sanoi,
että se olisi mahdotonta.
Onneksemme oli myös niitä, jotka sanoivat:
"Pystymme tekemään sen, mutta se ei ole helppoa."
Onnistuimme tekemään sen tuhlaamatta liikaa rahaa,
kun suunnittelimme kaiken etukäteen huolellisesti,
emmekä poikenneet juurikaan suunnitelmista.
Moni lavaste ei toimi,
jos se ei ole juuri siinä kohdassa, miten suunnittelimme.
Aivan kuvan ulkopuolella on paljon näyttämötyöntekijöitä -
pitelemässä jotain ylhäällä.
Se on kirjaimellisesti kuin takapiha,
jossa askelkin kuvan ulkopuolelle johtaa...
- Se ei toimi. - Sementtimurikkaan tai vastaavaan.
Oli paljon mutkikkaita ja erityisiä juttuja.
Tässä on hienoa musiikkia.
Michael Giacchino teki hienon musiikin.
Elokuvan varhaisissa versioissa -
tässä oli 60-luvun alun musiikkia.
Soitin pätkiä sieltä täältä,
että ihmiset saisivat esimakua.
Halusin musiikin, jonka liitän -
moniin 60-luvun alun toimintaelokuviin.
Michael tavoitti sen ilman että se rajoitti häntä.
Se muistuttaa niistä elokuvista.
- Mutta se on uutta. - Aivan.
Muusikoilla oli hauskaa soittaessaan sitä.
Tämä on mainittava. Tämä oli vaikeinta tehdä tietokoneella.
Te varmaan ihmettelette: "Mitä?"
"Mitä vaikeaa tuossa on?" Mutta tuo kangasjuttu,
kun hän pujottaa kätensä, vei yhdeltä kaverilta -
- pari, kolme kuukautta. - Voitaisiko sitä tehdä lainkaan?
"En tiedä," ja "Meidän on pantava parhaat miehemme sen kimppuun."
"Onko käsi laitettava siitä läpi?"
"Eikö hän voisi vain pidellä sitä -
- ja kuvailla sitä?" - "Onko siinä reikä?"
- "Siinä on reikä." - "Voiko sen tehdä..."
- "Tuo toimii." - "Voimmeko leikata hänen kasvoihinsa,
ja kuulla vain äänen, kun hän pujottaa kätensä?"
He halusivat välttää tuon kohdan. Sanoin: "Ei,
homman juju on siinä, että hänen pukunsa on repeytynyt,
ja hän haluaa korjata sen."
Vannon, että tämän jakson aikana ainakin 15 ihmistä -
katsoi vain pukua, jota Ilu kantaa kädessään.
Koska sen tekeminen oli niin vaikeaa.
"Katsokaa, miten se liikkuu."
Elokuvan lopussa, kun nämä jutut olivat selviä,
oli helppo juttu saada nämä hyväksyttyä.
Mutta kaikki ne hiukset ja kankaat,
ei ainoastaan kädessä vaan myös mitä hänellä oli yllä.
E:n hiukset. Se, että linssit suurentavat hänen silmiään -
jossain määrin.
Kaikki tuo piti suunnitella ja miettiä.
- Tässä on toinen tärkeä kohtaus. - "Luoja, näittekö tuon?"
Mutta se on todella hyvä.
Toivottavasti kukaan ei huomaa sitä.
Tuottaja, joka maksaa tämän,
- ei voi voittaa tässä. - Totta.
- Koska jos teemme hienoa työtä... - Kukaan ei huomaa.
Jätämme huomiotta paljon upeaa työtä,
emmekä puhu upeista lavasteista, jotka Lou Romano -
ryhmänsä kanssa suunnitteli.
Tuo koko seinän peittävä friisi oli Paul Topoloksen suunnittelema.
Kaunis. Sitten se siirrettiin paikaltaan, jotta se näytti ulotteiselta.
E:n koti on iso, yksityiskohtainen lavaste.
Se on tyylikäs, siinä on Bauhausin elementtejä,
mutta se myös kaunistelee sankareita.
Friisi ja iso patsas vesiputouksen luona -
kuvaavat sankareita ja jumalia,
joille hän toivoisi yhä suunnittelevan.
On upeaa, että kaikki on niin isoa, koska hän on niin pieni,
mutta hänen persoonansa on iso, joten totta kai hänen kotinsa olisi iso.
Pidän siitä, miten ääni muuttuu, kun he tulevat valtavaan huoneeseen.
Se kuulostaa luolamaiselta.
Andrew Gordon animoi hienosti E:n -
ja paljon kaikesta tuosta.
Rob Russ teki jotain, ja tuossa on paljon hyvää Ilu-juttua.
Voisin ylistää ihmisiä koko tämän kommenttiraidan ajan.
Joten pyydän anteeksi niiltä, joita ei mainita.
On mahdotonta... Koko ajan siirrytään ryhmästä lahjakkaita ihmisiä -
toiseen.
Teitte kaikki hienoa työtä.
Joten sanon kaikki ja päästän itseni pälkähästä.
Sadat ihmiset tekivät tätä elokuvaa.
Katsokaa lopputeksteistä.
Kiitän kaikkia. Kiitämme kaikkia.
Animaattorit saivat haasteen -
tämän kanssa.
Ihmiset ovat tunnetusti vaikeita animoida,
koska kaikki tietävät, miten he liikkuvat.
Todellisuutta ei haluta kopioida,
koska siinä ei ole mitään erityistä tai kiinnostavaa.
Mutta kaiken halutaan olevan uskottavaa.
Katsoja haluaa uskoa, että he ovat eläviä,
että heillä on tunteet ja menneisyys.
Dave DeVanin hienoa animointia,
kun äiti puhuu isälle, ja katumus näkyy hänen kasvoillaan.
Tällä kertaa tunne on erilainen Mantassa.
Ilu on tyyliin: "Tervetuloa takaisin Vegasiin."
"Ottakaa upea sviittimme -
ja tilatkaa mitä haluatte."
Kyse on paratiisisaaren seksin ja lumon -
myymisestä.
Tässä jaksossa on uskomattoman kauniita otoksia.
Upeita juttuja.
Sandy ja hänen tehostetiiminsä -
tekivät hienoa työtä tuon viidakkovesiputouksen kanssa,
ja vedenalaisessa otossa, jossa Manta tulee poukamaan,
ja joka oli todella vaikea toteuttaa.
Vesi on vaikea tehdä tietokoneella,
ja kun näytimme kaikki jutut ihmisille...
"Teemme vettä ja avaruutta,
- olemme veden alla." - "Siinä on räjähdyksiä."
"Räjähdyksiä ja kangasta veden alla ja..."
- "Hiuksia veden alla." - "Simuloikaa hiukset, kiitos."
Asioiden määrä tyrmäsi ihmiset.
- Mutta tässä näette todisteet. - Tämäkin nähdään vain kerran.
Elli tulee ovelle.
Hän imuroi käytävää.
Hän työntää imurin vain hieman huoneeseen.
Iso virhe.
Kuulemme, miten kaikki roska ja roina menee imuriin.
Nyt hänen on siivottava koko huone.
Sama kuin näkisi tiskialtaassa muutamia astioita,
ja ajattelee olevansa kiltti,
kello on yksitoista ja kaikki nukkuvat.
Huuhtaisee pari kolme astiaa ja avaa tiskikoneen -
ja huomaa, että se on täynnä puhtaita astioita,
ja se on tyhjennettävä.
Hyvät teot eivät kannata.
Nämä ovat ensimmäisiä animaatioita naisista tässä elokuvassa.
Dave Mullins teki Ellin pätkän -
ja John Kahrs E:n pätkän.
Molemmat ovat upeita kohtauksia. Pidän siitä,
että E lyö Ellin ällikällä.
Hän on tottunut olemaan vastuussa, ja E suorastaan tyrmää hänet.
Ilu on neuvotteluhuoneessa ja hän hämmästyy -
ohjelmanmuutoksesta.
"En tainnut saada muistiota."
Tässä esitellään Syndrooman hahmo.
Halusimme esitellä hänet tilanteessa, jossa valta on hänellä,
ja Ilu ihmettelee: "Mitä ihmettä on tekeillä?"
"Kuka tämä kaveri on? Miksi hänellä on asu?"
Hän saa vihjeen, eikä muisto lohduta häntä.
Ajatuksena oli tehdä roistosta hieman sympaattinen.
Ongelman juuret ulottuvat kauas.
Ilu teki silloin virheen, kun ei kohdellut poikaa hieman...
Hieman armollisemmin.
Yritin välittää ajatuksen,
että emme usein ajattele,
miten iso vaikutus pienellä asialla voi olla.
Ajatuksena oli nollapisteen energia,
jonka alun perin kirjoitin avaukseen, jota emme käyttäneet,
mutta joka on tällä DVD: Ilä.
- Ihana, miten hän kadottaa hänet. - Maallista.
Tässä Martin Nguyenin hienoa vesisimulaatiota.
Olin sanomassa nollapisteen energiasta,
että minulla oli jokin korni nimi,
Immoba-säde tai jotain, joka olisi toiminut.
Mutta sitten tutkin asiaa netissä,
ja huomasin, että oli olemassa nollapisteen energia,
joka tekee monessa suhteessa samaa kuin tässä.
Se tekee painavista esineistä painottomia.
Sitä tutkitaan, mikä hämmästyttää minua.
Tuo Kronos-otos oli vaikea saada tehtyä oikein.
Aivan.
Ajatus oli, että sen voi lukea vain yhdestä kulmasta.
Yritimme herättää henkiin muutamat Nemon ravut ryömimään ympäriinsä.
Mutta emme saaneet niitä.
Ajatus Laserin luurangosta luolassa...
Sen keksi Max Brace.
Hän ehdotti sitä.
Minusta se oli hyvä idea.
Otimme sen elokuvaan ja siitä tuli -
upea, jännittävä ajatus.
Tässä on toinen hieno kahden hahmon kohtaus,
jonka Victor Navone animoi.
Meidän piti pallotella näitä vähän ympäri.
Dave DeVanin hienoa animointia.
Olimme yhtenäisiä sen suhteen, miten hahmot liikkuvat.
Saimme sovittua, miten ne kävelisivät -
ja kantaisivat itsensä.
Minusta se on saumatonta. Kaikki tuntuu johdonmukaiselta,
jopa animaattorista toiseen siirryttäessä.
Tässä labrassa on hienoja juttuja.
Se on hieno kontrasti E:n kotiin.
Bryn Imagire teki hienoja varjoja,
ja Janet Lucroy tiiminsä kanssa valaisi tämän upeasti.
Siinä on monia eri tasoja,
ja yritimme tehdä sinne hiljaisen tunnelman.
Tämä hidasti elokuvaa,
mutta se kertoi jotain, että E: Ilä oli taidegalleria yläkerrassa,
- ja täällä alhaalla... - Oli labra.
Se näyttää siistiltä.
E:n hahmo oli sekoitus monia eri asioita.
Muotisuunnittelijoita ja kavereita, joita näkee seikkailuelokuvissa,
niitä jotka olivat nörttejä, mutta jotka suunnittelivat juttuja sankareille.
Ajattelin yhdistää ne kaksi,
nörtin ja suunnittelijan.
Puoliksi japanilainen, puoliksi saksalainen pikkuhahmo.
Minulla oli hauskaa, kun kirjoitin häntä.
Annoit hänelle hienosti äänesi.
Emme löytäneet ketään, joka olisi osannut -
unelmoimasi saksalais-japanilaisen aksentin.
Sinä osasit sen, ja teit sen hyvin.
- Ja olin käytettävissä. - Aivan.
Teet töitä edullisesti.
- Taksani oli halpa. - Hyvä hinta.
Meidän piti säästää.
Usein teemme Pixarilla väliaikaiset äänet.
Kaikista hahmoista. Minä tein kolme, neljä hahmoa -
väliaikaiselle nauhalle. Tein Ilun ja Syndrooman.
Ajatuksena on,
että kaikki tietävät, mihin pyrimme.
Mutta joskus väliaikaisista äänistä -
tulee lopullisia.
Elokuvassa on paljon Pixarin väkeä.
- Se on hienoa. - Marin ääni on Bret Parker,
- yksi animaattoreistamme. - Pixarin väkeä on tässä kaikkialla.
Elokuvantekijät, joita ihailen eniten, tunnistavat jännitystä pidättelevän -
ja lypsävän hetken arvon. Ajatelkaa hyvää tarinankertojaa,
joka kertoo tarinoita baarissa.
Ei hän kerro sitä nopeasti. Hän pysähtyy ja pitää jännityksessä.
Hän tietää, milloin kertoa huipennus.
Kaikilla lempielokuvantekijöilläni on itseluottamusta hidastaa tahtia.
Sen sijaan, nimiä mainitsematta, moni menestynyt keskinkertaisuus,
joka leikkaa tiukkaan tahtiin koko ajan,
ei joudu miettimään sitä,
kiinnittääkö kukaan huomiota,
koska eteen tuodaan koko ajan lisää.
Minusta se on epätoivoa.
Ihailen eniten niitä, jotka pysähtyvät maistelemaan asioita,
koska elokuva voi tarjota niin monia juttuja.
Etenkin kun on taitava ryhmä,
joka saa lavasteet näyttämään hienoilta.
Siitä haluaa nauttia.
Se on kuin kunnon koominen tauko.
Hyvä elokuvantekijä hidastaa.
Tämä on yksi lempikohdistani.
Meillä oli tuossa monenlaista.
Yksi vartija itki loukkaantunutta kaveriaan.
Se karkasi käsistä.
Tässä Jim Murphy teki Ilun ja Victor Navone vartijan.
Victor piti toimeksiannostaan niin paljon,
että hän teki seitsemän eri versiota siitä, kun vartijaan osuu.
Ne taitavat olla DVD: Ilä.
Teeman eri versioita,
aivan kuin taiteilija tekisi monta vedosta.
- Hän kaatui surusta. - Kaikki olivat hysteerisen hauskoja.
Kun katsoimme sen päivän otoksia, hän jatkoi jatkamistaan.
Minä sain valita. Sanoin:
"Otamme kolmosen, vaikka nelosessakin oli paljon hyvää."
Tässä jaksossa on Carlos Baenan hienoa animointia.
Taas sama juttu fyysisen toiminnan kanssa:
"Mennään espanjalaisten luo."
Menkää heidän luo, jos eteen tulee jotain mahdotonta.
Se on fyysinen, ja kivi tuntuu todella painavalta,
ja silti Ilu tuntuu vahvalta.
Se on vaikea ongelma animaattorille.
Tämä on ihana lavaste.
Se on niin yksinkertainen, ja se on kuin isosta elokuvasta.
Randy Thom, äänisuunnittelijamme,
teki mahtavia, avaria tietokoneääniä,
ja äänen laatu on uskomaton.
Bolhem Bouchiba teki molemmat hahmot tässä.
Hän on käsin piirtävä animaattori, ja tämä oli hänen CG-debyyttinsä.
Hän teki hienoa jälkeä E:n ja Ellin kanssa -
näissä kohtauksissa.
Nämä stillkuvat supersankareista -
olivat aika vaikeita tehdä, koska ne ovat tarkkoja hahmoja,
ja jokaisesta piti tehdä oma kuva.
Oli vaikea saada ne tehdyksi.
"Montako niitä oikein on?"
"Yksi on Gamma Jack." Niiden nimet ovat hauskoja.
Tässä halusin luoda tunteen, että Elliä vedettiin lähemmäs E:tä.
Käytin tekniikkaa, jota Hitchcock käytti Vertigossa,
ja jota moni elokuvantekijä on käyttänyt.
Liikutin kameraa yhteen suuntaan,
mutta kumosin liikkeen vaikutuksen zoomiobjektiivillä.
Tämä jakso, jossa leikataan vuorotellen Elliin ja E: hen -
ja Iluun tietokonehuoneessa,
on jotain, mitä tein myös Rautajätissä.
Yhdistin kaksi näennäisesti erillistä juttua yhdeksi tapahtumaksi.
Rautajätissä on kohta, jossa hän jää kiinni voimalinjoihin,
ja jossa siirrytään kotona olevaan äitiin.
"Miten ne liittyvät toisiinsa?"
Sitten hän kompastuu, ja virta katkeaa.
Tässä Elli painaa pientä nappia saadakseen tietää, missä Ilu on,
ja tahtomattaan paljastaa tämän tietokonejärjestelmälle.
Limapalloille,
jotka olivat Kevin O'Brienin ajatus. Meidän piti pysäyttää Ilu,
mutta Kevin keksi idean limapalloista.
Niissä on järkeä,
jos ajattelee jonkun vahvan pysäyttämistä.
Dylan Brown animoi -
koko tämän jakson.
Se tehtiin yhtenä pitkänä animaationa,
ja sitten laitoimme monia kameroita joka paikkaan -
leikataksemme sen nopeasti. Se toimi hienosti.
Nyt olemme taas maallisessa todellisuudessa.
E yrittää kestää supersankarin itkun katselua,
hän katsoo sitä kärsien.
Pidän tuosta pienestä polttavasta roskakorista.
Hänellä on vessapaperia,
koska hänellä ei olisi Kleenexiä.
- E:n kotona ei itketä. - "E:n kotona ei itketä."
Tässä Doug Frankelin mahtavaa animointia.
Pidän E:n keittiöstä.
E:n hahmo on pikkiriikkinen, mutta outoa kyllä,
hän hallitsee supersankareita.
Ellin näkee hätäpäissään vain E:n seurassa.
Siinä vangitaan ajatus jostakusta niin itsevarmasta,
että se pelottaa muita.
Tässä on kyse viime hetken yksityiskohdista.
Nautin näistä animaatioista.
Bryn Imagire teki hienoa työtä näiden pintojen -
ja seinällä olevien juttujen kanssa.
Bryn teki Ellin takana olevan maalauksen.
Ja liinavaatteet.
Tietokoneanimaatiossa on valittava kankaan laatu.
Ron Zorman teki hienoa jälkeä tässä kohtauksessa, joka jatkuu.
Ja Patrick Lin ja minä työstimme tämän pitkän kohtauksen,
jossa kamera liikkuu koko ajan.
Sen on vangittava monta eri juttua,
koska kaikki puhuvat yhtä aikaa, ja sen on tunnuttava saumattomalta.
Se on hieno pätkä animaatiota,
ja kameratyöskentely on myös upeaa.
Lapset alkavat päästä esiin -
tässä vaiheessa elokuvaa.
Palaamme heihin ja heidän voimiinsa,
mitä he pystyvät tekemään ja mitä eivät.
Rakastan tätä musiikkia,
- jonka Michael teki. - Elli lentää konetta,
- mitä ei alun perin tehnyt. - Aivan.
Sitä lensi Pate. Näette sen DVD: Ilä,
jos menette muualle.
Alun perin halusin, että hinta olisi maksettava.
Että joku kuolisi, ja kesti hetken tottua ajatukseen muusta.
Halusimme virtaviivaistaa jo alussa,
ja John Lasseter ehdotti, että Elli lentäisi konetta.
En halunnut sitä, koska halusin jonkun joutuvan maksamaan.
Halusin jonkun kuolevan.
Lasseter otti iisisti. Hän sanoi: "Hyvä on, se on sinun elokuvasi."
"Mutta minusta olisi makeaa, jos hän olisi lentäjä."
Lopulta tajusin: " Niin, se olisi parempi. Pahus!"
On siistiä, että hän lentää.
En osaa kuvitella sitä enää muunlaisena.
Tässä on hienoa Syndrooman animointia,
jonka aloitti Doug Sweetland -
ja jonka lopettivat Dan Nguyen ja Michal Makarewicz.
He ovat kaksi nuorta miestä. Heitimme heidät syvään päähän.
Doug ei pystynyt lopettamaan kohtausta, joten sanoimme pojille:
"Hoidatteko homman kotiin?" Doug on mahtava animaattori,
joten heitä pelotti.
He tekivät sen silti, mikä osoitti suurta rohkeutta.
Ja he onnistuivat hienosti.
Kaikki kolme tekivät hienoa työtä. Sain juuri sitä, mitä halusin.
Halusin sen olevan hauska, mutta myös pelottava.
Roistoa voi pitää hauskana,
mutta vaikka se olisi hyvä roisto, sen on oltava pelottava.
Syndrooma kulkee juuri sillä hiuksenhienolla rajalla, että on hauska,
mutta myös vaarallinen.
Ilun hiuksissa on lyöty kampaus.
Hiuksien eteen tehtiin valtavasti työtä,
jotta ne saatiin noin otsalle.
Mark teki tiiminsä kanssa uskomatonta työtä.
Jotkut ajattelevat, että koska sen nimi on simulaatio,
ei tarvitse tehdä mitään. Laittaa vain hiukset,
ja mitä hahmo sitten tekeekin, hiukset reagoivat.
Usein hiukset eivät reagoi kuten niiden pitäisi,
eikä sitä voi animoida.
Joten näiden kavereiden piti muuttaa -
todellisuus, jossa hiukset ovat.
Heidän piti vaikuttaa painovoimaan tai tehdä tuulenvire juuri oikeana hetkenä.
Se on oma taiteenlajinsa. He ovat neroja alallaan.
He tekivät upeaa työtä.
Heidän on tulkittava ohjausta. Jos ohjaaja sanoo:
"Haluaisin hiusten siirtyvät tuonne." He kuulevat sen,
mutta kääntävät sen mielessään:
"Se vastaa Marsin painovoimaa ja korkeapainetta,
60 km/t puhaltavaa tuulta koillisesta."
Pohjoisesta tai koillisesta.
Mutta se voi puhaltaa vain sekunnin murto-osan.
Kokeillaan ja toivotaan, että se toimii.
Odotetaan puoli tuntia ja sitten:
"Liikaa ilmanpainetta."
Minulla oli todella hauskaa tässä jaksossa -
Mark Andrewsin ja Kevin O'Brienin -
ja kuvakäsikirjoittajien kanssa.
Halusimme tästä todella jännittävän.
Andy Jimenez ja Patrick Lin -
tekivät hienoa työtä suunnitellessaan kaikki pomppivat kameran liikkeet -
ja tehdessään siitä aidon tuntuisen.
Holly Hunter opetteli hienosti lyhenteet -
ja ilmailualan jargonin, jota käytetään armeijassa.
Mark Andrews oli asiantuntijamme siinä.
Mutta Holly halusi tietää, mitä kaikki merkitsi,
ennen kuin nauhoitti ne.
Selitimme ne hänelle ja -
hän antoi itsestään 400 %.
Animaattoreilla oli iso työ saada hänen intensiteettinsä sopimaan,
hän oli niin innoissaan.
Tässä John Kahrsin hienoa animointia Ellistä ja Ilonasta.
John Kahrs osaa intensiteetin paremmin kuin kukaan.
Pidän tuosta koneen keinumisesta -
ja siitä, miten he reagoivat siihen.
Pidän tästä lisäyksestä, jossa Ilona yrittää tehdä voimakentän.
Se ei näkynyt kauan.
Hän yritti tehdä sen ja auttaa, muttei voinut.
Se kannatti seuraavia kohtauksia ajatellen.
Tämä otto oli yksi elokuvan vaikein.
Meillä oli miljoona eri elementtiä,
ja halusimme tehdä siitä todellisen tuntuisen.
Samaan aikaan Elli venyy, hiuksia simuloidaan...
On räjähdyksiä, 3D-pilviä, tuulta...
Hänestä tulee laskuvarjo.
Rob Russ animoi uskomattomasti sen, kun Elli muuttuu laskuvarjoksi.
Tämä oli kaikki vaikeaa.
- Nyt laskuvarjo laskeutuu veteen. - Vesi on vaikea tehdä.
Sen on oltava kosketuksissa veden kanssa.
Ihmiset olivat valmiita luovuttamaan.
Halusimme koneen syöksyvän maahan.
Rodrigo animoi tämän.
Vaikea fyysinen juttu, piti mennä Espanjaan.
Kaikki tuntui olevan vain vaikeaa.
Lopeta se.
Koska koko elokuva oli vaikea.
Pitkä lista vaikeita juttuja.
Loppujen lopuksi, tiedätkö mitä?
Yleisön ei pitäisi edes ajatella sitä.
Me vain muistelemme tässä.
"Muistatko tuon?"
Jos joku on ajatellut, että Pixar jää lepäämään laakereilleen,
kun se on saanut menestystä,
niin melko uutena tulokkaana voin sanoa,
että tämä porukka on maailman ahkerinta väkeä.
He eivät koskaan pidä elokuvaa itsestään selvänä.
He tekevät aina kaikkensa.
Olin todella vaikuttunut heistä.
He tarttuivat tähän liian isoon ja monimutkaiseen juttuun -
ja antoivat palaa.
Kuin olisi lentänyt hurrikaanin silmään.
Olen todella ylpeä kaikista, jotka olivat elokuvassa mukana.
Ja olen ylpeä Johnista, Ed Catmullista, Steve Jobsista -
ja Sarahista, kaikista. Tämä on upea...
- Uskomaton. - ...paikka tehdä elokuvaa.
Pidän tästä otoksesta. Ja sen musiikista.
Ja näette äidin veneenä. Tämä on hauska.
- Pidän siitä, että Ilona... - Istuu tuossa.
Hän on kuin mököttävä teini.
Hän ei aio tehdä mitään.
Tarkoitus oli välittää se ajatus,
että häntä vainosi se, ettei hän osannut auttaa -
äitiä koneessa. Se häiritsi häntä.
Minulla oli yksi otos. En tiedä, miksen ottanut sitä mukaan.
Se olisi pitänyt olla mukana.
Tämän jakson lopussa minulla oli otos hetkestä -
sen jälkeen kun äiti kiittää Esaa. Siinä Ilona katsoi -
katuvasti.
Se olisi ollut hyvä idea.
Mutta jotenkin se jäi pois, ja sitten unohdin sen.
Nostan taas hattua tehostekavereille, valaistukselle -
ja animaattoreille.
Gini Santos animoi paljon tätä.
Sai sen tuntumaan ensemble-kohtaukselta.
Halusin osin siksi kirjoittaa tämän pienen puheen,
jonka Elli pitää lapsille,
että animaatiolta odotetaan tiettyjä asioita.
Jos ajattelee animaatiota ja supersankareita yhdessä,
mieleen tulee lauantaiaamu.
Silloin televisiosta tulee outoja ohjelmia,
jotka on suunniteltu konfliktin ympärille, mutta kukaan ei kuole -
tai keneenkään ei satu, eikä ole mitään seurauksia.
Sen taisivat keksiä psykologit, jotka pitivät sellaisen näyttämistä -
vaarallisena lapsille. Ajattelen päinvastoin.
Minusta on parempi, että lapset tajuavat hinnan.
Jos sankari loukkaantuu, mutta joutuu silti taistelemaan,
se on dramaattisempaa ja lähempänä totuutta.
Halusin sanoa, että tämä oli eri todellisuus.
Ei tämä ole elokuva,
jossa pehmitetään jokaista kokemusta.
Tässä on hienoa animaatiota Cameron Miyasakilta.
Hienovaraista ja vaikeaa tehdä.
Holly ja Sarah antoivat hienosti äänensä,
ja Cameron sai sen naulattua nappiin.
Nämä ovat hienovaraisia ilmeitä,
katseita ja silmien epävarmoja räpäytyksiä.
Näkee, että hahmot ajattelevat.
Hän laittaa hiukset korvan taakse, valmiina rooliinsa.
Lupasimme olla puhumatta siitä, miten vaikeaa kaikki oli.
Tarkoitin vain, että oli kiva nähdä hänen kasvonsa.
Simulaatioporukka uurasti toden teolla.
Tämä on yksi lempilauluistani, jonka Michael Giacchino teki.
Se on Syndrooman teema, ja sitä on käytetty parilla eri tavalla.
Tämä on myös mahtava lavaste.
Scott Caple rakensi paljon tätä.
Palaan taas animaattoreihin.
He ovat näiden elokuvien näkymättömiä sankareita.
Victor Navone animoi tässä kohtauksen Miragen ja Syndrooman välillä.
Se koskettaa Syndrooman karmaisevaa puolta.
Tässä Elli palaa Rajattomaksi.
Minua kiehtoi ajatus siitä,
että joku, joka oli omaksunut äitiyden,
kaivoi esiin vanhoja taitoja ja oli hyvä niissä.
Mark Andrews ja minä teimme yhteistyötä -
keksiessämme tapoja, miten hän jäisi kiinni.
Hän suunnitteli kokonaisen jakson hienosti.
Hän teki kaiken tämän, mutta paperille.
Hienoa otoksen suunnittelua -
Mark Andrewsilta ja Andy Jimeneziltä.
Dave Mullins animoi hänet kauniisti.
- Rob Russ teki tämän. - Hän litistyy. Uskomatonta.
Hiukset pysyivät normaalina, hienoa.
Oli vaikea vaihtaa Elli -
venyväksi ja pitää kaikki saumattomana.
Pidän näistä lavasteista, niiden koosta.
Tämä kohta oli mukana alkuperäisessä versiossa.
Naiset ovat aina kriittisiä vartalojaan kohtaan.
Useimmat miehet sanovat: "Hei, näytät hyvältä."
Olethan nainen.
Minulla on kolme siskoa ja tiedän, että naiset -
ovat aina liian kriittisiä vartalojaan kohtaan.
Miehet ovat kiitollisia, että he ovat lähellä.
Uskokaa pois. Tämä jakso, jossa hänen venymisestään tulee ongelma,
oli minun ja Mark Andrewsin heiniä.
Kuvakäsikirjoittaja teki hänen tukikohdassa olostaan -
aluksi yksinkertaista.
Sanoin: "Et ymmärrä."
"Venymisen on oltava ongelma."
"Entä jos hän jää jumiin ovien väliin?"
Siinä vaiheessa Mark ja minä tartuimme siihen.
Mark kuvakäsikirjoitti sen pitkälti näin.
Yksi parhaita muistojani on, kun mietimme Markin kanssa -
kaikkia tapoja, joilla hän voisi joutua -
pulaan.
Tässä Shawn Krausen hienoa animaatiota.
Ilona harjoittelee. Se, mitä koneessa tapahtui,
ei tapahdu toiste.
Halusin näyttää, että hän oli päättänyt olla epäonnistumatta.
Hänen luonteensa muuttuu.
Hienoa valaistusta Janet Lucroylta ja kumppaneilta.
Ja Dave DeVanin hienoa animaatiota.
On hienoa, että Ilonan hiukset ovat korvien takana.
- Hän on valmis toimintaan. - Se oli visuaalinen idea,
ja siksi hänen hiustensa toimiminen oli ongelma.
Elokuvantekijä yrittää aina keksiä tapoja sanoa asioita visuaalisesti.
Hiukset roikkuivat kasvojen edessä,
ikään kuin hän olisi piilotellut, ja sitten ne siirrettiin korvien taakse.
Jopa äiti siirsi ne sinne Cameron Miyasakin kohtauksissa.
Se oli avain siihen, mitä hänelle tapahtui.
Nuorille kyvyille on annettava tilaisuus.
Jos uskoo lahjakkuuteen, ei tarvitse edetä vauvanaskelin.
Ensimmäisessä animaatiossa minulla oli epäonnekseni -
ohjaaja, joka aliarvioi monia -
ja sitoi heidän kätensä vähillä odotuksilla.
Ja sanoi alentuvasti:
"Et ole valmis tähän."
Se sytytti minussa kipinän, että kun minusta tulee ohjaaja,
olisin täysi vastakohta hänelle.
Antaisin ihmisille,
lahjakkaille, mutta kokemattomille, haastavia kohtauksia.
Otin päämääräkseni valita kokemattomia animaattoreita,
heittää heidät syvään päähän ja katsoa, osaavatko he uida.
Tämä elokuva ei ollut poikkeus.
Annoin joitakin haastavia kohtauksia kokemattomille animaattoreille,
jotka ovat hyvin lahjakkaita.
Se pelotti heitä.
Mutta he ottivat haasteen vastaan ja onnistuivat.
Olen pettynyt vain muutaman kerran,
ja olen tehnyt tätä paljon.
Lähes aina ihmiset onnistuvat hienosti.
Kokemattomista animaattoreista -
on hienoa nähdä, että haasteita riittää kaikille.
On nousemassa uusia kykyjä,
ja aion antaa heillekin mahdollisuuden. Jos he onnistuvat,
vain taivas on rajana.
Teimme sitä koko ajan, myös tuotantopuolella.
Ihmiset nousevat haasteen tasalle. Etenkin Pixarilla,
jossa on valtavasti rajojaan ylittäviä,
- jotka odottavat pääsevänsä mukaan. - Resurssit ovat hurjat.
Lintu vartijana oli Mike Cachuelan ajatus.
Hän työsti tarinaa alussa.
Minusta se oli hyvä idea.
Tämä kohtaus oli haastava kirjoittaa.
Kirjoitin sen neljällä eri tavalla.
Päämäärä oli,
miten voi selittää sen, että Mirage päästi kaverin menemään?
Miten mies reagoisi ajateltuaan asiaa?
Keskustelimme siitä, uhkailisiko hän -
naista tässä vaiheessa.
Minusta hän oli kasannut kiukkua,
eikä tiennyt,
kuristaisiko naisen vai ei.
- Hän menetti kaiken. - Aivan.
- Tavoite oli päästä tähän. - Tätä varten.
Hienoa animaatiota Andy Schmidtiltä.
Tuo oli yksi kaikkien aikojen hienoimmista kaatumisista.
Se oli iso ongelma. Miksi Mirage kääntyy?
- Miksi hän kääntyy, mikä... - Aivan.
- Miten sen selittää? - Palaset loksahtivat paikoilleen, kun...
Ajatus siitä, että Mirage työntää Syndrooman pois tieltä.
- Ja että hän riskeeraa naisen elämän... - Aivan.
- ...sen jälkeen. - Se oli hienoa.
Se osoitti, miten vähän Syndrooma arvostaa elämää.
Mielestäni monella oikealla on sama ongelma.
Usein se selitetään hienommin, mutta ei se ole sitä.
Nyt alkaa todellinen...
Jakso, jota kutsumme "100 mailin Esaksi".
Tämä oli mukana ensimmäisessä versiossani.
Toisin kuin jossain kohtauksissa, missä runko oli mietitty,
mutta piti lisätä jotain ympärille,
kuten kaupungin viimeisessä jaksossa,
tämä oli pitkälle mietitty.
Kirjoitin joka ikisen jutun,
koska tämä oli yksi syy, miksi halusin tehdä elokuvan.
Jos elokuva olisi pääruoka,
tämä olisi sen jälkiruoka.
Tämä oli yksi asia,
jonka halusin itse nähdä katsojana.
Halusin nähdä, mitä tapahtuisi, jos osaisi juosta,
ja se olisi ainoa voima, mutta valtava lahja,
jos nopeat ihmiset haluisivat tappaa sinut.
Tässä jaksossa on hienoa se, että sen aikana hän ymmärtää,
mitä hän osaa tehdä. Hän ei tiennyt sitä.
Se on tämän jakson ydin.
Tämä ei ole pelkkä takaa-ajo.
Kyse on siitä, että hän tajuaa pystyvänsä enempään, mitä kuvitteli.
Tämä oli yksi niitä kohtia, jossa kuvakäsikirjoituksen -
ensimmäinen versio oli pelkkää toimintaa.
Kaikki kohdat, joissa hän tajusi jotain tyyliin:
"Pystyn tähän," oli poissa. Minun piti sanoa:
"Ei. Hän löi juuri kaveria ja selvisi siitä."
Ymmärrätkö?
Koko jakso tasapainoilee kauhun ja innon välillä.
Hän pelkää elämänsä puolesta ja on täynnä adrenaliinia.
Mutta samaan aikaan hän hämmästelee, mihin pystyy.
Se on jatkuvaa soutamista ja huopaamista niiden välillä.
Nautin tällaisen tekemisestä.
Ted Mathot ja Mark Andrews -
tekivät kauniin kuvakäsikirjoituksen. Andy Jimenez suunnitteli otot.
Patrick hoiti homman kotiin. Tehosteet ovat hienot.
Michael teki upeaa työtä musiikin kanssa.
Tämä oli yksi hauskimpia juttuja -
elokuvassa, joka oli täynnä hauskoja juttuja.
Hän oli pulassa viime sekuntiin asti.
Se, että hän pysähtyi, pelasti hänen henkensä.
Huomaatte varmaan, miten monia paikkoja käytimme.
Toivon todella sitä.
Alussa emme antaneet kenenkään laskea.
"Lavasteita on paljon."
"Ne pitäisi laskea ja miettiä, miten teemme ne."
"Laita, että lavasteita on paljon."
"Laita, että paljon."
Emme halua tarkastella tätä enempää.
- Pelkäsit, että kaikki pakenisivat. - Tiesin, että he pakenisivat.
Joten emme halua laskea. Osa kohtauksista tulee virtana...
- Mieli voi muuttua. - Jaksoja ei ehkä ole paljoa.
Leikkaamme varmaan paljon, elokuva on pitkä.
Ei analysoida liikaa.
Menetämme varmaan osan kunnianhimostamme.
- Aletaan nähdä... - Nalkutus on loppunut.
...siskon ja veljen tekevän yhteistyötä.
- He puolustavat toisiaan. - He eivät...
Hän ei ole koskaan tehnyt tätä.
Koska hän laittoi voimakentän päälle ilmassa,
hän huomasi,
että sen seurauksena hän leijailee siinä.
Painovoima on jotenkin outo.
Taas maallisen ja ihmeellisen sekoitus.
Mitä jos hän törmää isään ja äitiin?
Se oli viihdyttävä tapa saada heidät yhteen.
Heidän yhteinen hetkensä keskeytyy.
Tämä on ensimmäinen kerta, kun lapset näkevät vanhempansa...
Tekevän sitä mitä he tekevät.
Aivan. Tämä on hetki,
jolloin vanhemmat yllättävät.
Heitä ei ole tottunut näkemään nuorina ja fyysisinä.
Nyt perhe toimii ensi kertaa yksikkönä.
Halusimme antaa katsojille esimakua siitä.
Ja sitten lopettaa. Juuri ennen,
kun he alkavat katsoa.
Syndrooma ei ole vielä tajunnut heidän suhdettaan.
Hän tajusi juuri, että heitä on useampi.
Se ilahduttaa sekä pahaa kaveria että sisäistä nörttiä.
Aivan.
Hän sai neljä pelikorttia.
John Kahrs animoi tuon hienosti. Ja Rodrigo teki tämän.
Mainitsen taas muutamia animaattoreita,
koska satuin mainitsemaan heidän työnsä.
Mutta kaikki animaattorit tekivät hienoa jälkeä.
Mark Henne ja hänen tiiminsä simuloivat tämän hienosti.
Katsokaa, miten viitta ja hiukset liikkuvat.
- Syndrooman hiukset. - Hienoa.
Pidän tämän huoneen valaistuksesta.
Se on karmiva,
siinä on teknistä kiillon tuntua.
- Kiiltävää teknologian tuntua. - Se näyttää siistiltä.
Victor Navone animoi tämän hauskasti -
pohjaten sen Steve Hunterin kävelyyn.
Hän oli yksi vastaavista animaattoreista.
Hän vangitsi Steven kävelyn täydellisesti.
Ja pienen ravistuksen, jonka Steve joskus tekee -
rentouttaakseen niskaansa.
Nämä pienet fyysiset jutut -
on usein lainattu oikeasta elämästä.
Ihmiset luulevat animaattoreiden kuvaavan niitä, jotka ovat ääninä -
ja matkivan heidän liikkeitään.
Vaikka kuvaamme äänityssessiot,
se on vain yksi komponentti, jota animaattori voi käyttää tai sitten ei.
Jos animaatiossa on ongelma,
se johtuu siitä, että liian moni animaattori tutkii vain animaatiota.
Minut koulutettiin katsomaan muualta.
Jos pitää animoida lapsi, pitää mennä kouluun -
tai leikkikentälle, jonnekin, missä on lapsia,
ja tarkkailla heitä itse. Pitää miettiä pikkuveljeä -
tai jotain tuttua.
Parhaat animaattorit piirtävät elämästään.
He lainaavat vähän sieltä ja vähän tuolta.
He katsovat peiliin ja tekevät ilmeen, jonka haluavat vangita.
On turhauttavaa, kun animaattoreita pidetään teknikkoina,
koska he ovat taiteilijoita.
Kun he onnistuvat, he tekevät taidetta.
He yhdistävät ainutlaatuisella tavalla -
näyttelijän ja visuaalisen taiteilijan taidot ja taiteen.
Siksi on niin vähän niitä, jotka pystyvät siihen -
Pixarin vaatimalla tasolla.
Aivan.
Jopa pahikset saavat pitää hauskaa.
Mutta eivät pitkään.
Nauttia menestyksestään. Mutta jos he iloitsevat liian aikaisin,
heidät on hiljennettävä.
Olen katsonut paljon kommenttiraitoja viime aikoina.
Ne, jotka olen nähnyt, ovat tehneet ihmiset,
jotka ovat nähneet elokuvansa vaikutuksen katsojiin.
Tämä kommentti on tehty ennen tämän elokuvan julkaisemista.
- Me pidämme siitä. - Mutta emme tiedä,
jatkuuko Pixarin menestysputki.
Murrammeko me sen?
"Toivottavasti emme."
Siinäpähän oppisivat, ettei kannata ottaa ulkopuolisia.
Meillä oli hauskaa tätä tehdessä,
ja halusin todella tehdä tämän elokuvan.
Mike Venturini animoi Hyytäjän tässä hienosti.
Sam Jackson esiintyi hauskasti.
Rakastan Sam Jacksonia.
Meillä ei ole hajuakaan, miten tämä otetaan vastaan.
Emme olisi voineet pystyä parempaan.
Näimme todella vaivaa tämän kanssa. Toivomme, että tästä pidetään.
Jälleen hienoa musiikkia.
Michael tekee sankarillisen roistoteeman,
mikä on upea.
Se Syndrooma on tällä hetkellä.
Hän nauttii supersankarina olosta -
mutta myös ihmisten vaarantamisesta.
Hän pelastaa ryhmän ihmisiä,
ja heittää sitten tankin heidän peräänsä.
Hän ikään kuin unohtaa, että siellä on ihmisiä.
Se on hahmon skitsofreniaa,
hahmon ajattelemattomuutta.
Kohta tulee yksi elokuvan hienoimmista ideoista.
Tiesin, että perhe piti saada takaisin kaupunkiin,
ja se oli aina mukana. Mutta yksi...
En aivan tiennyt, miten saada heidät sinne.
Keskustelimme siitä.
Yksi kuvakäsikirjoittajista, jonka kanssa tein -
Simpsoneita ja Rautajätin, Kevin O'Brien,
sanoi: "Anna minä kokeilen jotain."
Hän keksi idean pakun ripustamisesta niin,
että Elli pitelee sitä. Se oli niin hullua,
että sanoin ensin: "Minun pitää miettiä tätä."
Mietin pari tuntia ja sanoin:
"Miten se voisi olla mikään muu?"
Se oli niin hullu ja hieno idea.
Winnebago, joka on kiinni raketissa, laskeutuu kaupunkiin.
Yksi haasteista ohjaajana -
on pitää asiat tehokkaina,
koska arvostan sitä, että saan rahaa ja resursseja.
Halusin saada heidät maahan ja tämän ratkaistua.
Taas vastaavan tuottajamme John Lasseterin hieno hetki.
John sanoi: "Hetkinen. Tarvitsemme komediaa."
"Ehkä heidän pitäisi riidellä."
Sanoin: "Älä sano mitään. Tiedän, mitä teemme."
Koska kun John sanoo niin, saa luvan.
Joten en ollut vastuuton ohjaaja.
Hän avasi minulle oven.
Minusta ajatus siitä, että Ilu ja Elli riitelevät suunnasta, oli hieno.
Kirjoitin sen, ja se oli täydellinen tässä.
Tämä kohtaus alkaa -
Doug Frankelin animaationa. Ja avainkohdassa,
joka on yksi elokuvan tärkeimmistä dramaattisista animaatioista,
tekijäksi vaihtuu Pete Sohn, juuri tässä.
Tämä oli todella vaikea tehdä niin, että se olisi aito.
Ilu paljastaa heikkoutensa tunteen.
Elli ei osannut odottaa sitä, joten se koskettaa häntä syvästi.
Tämän hellän hetken -
keskeyttää jättiläisrobotti.
- Totta kai. - Niin. Tämä on Ihmeperhe.
Nyt alkaa toimintajakso.
Tällaiset jaksot kirjoitan melko summittaisiksi.
Kirjoitan, mitä pitää tapahtua.
Ilonan pitää joutua tajuttomaksi.
On nähtävä isän pelastavan hänet,
koska isä on ollut vastuuntunnoton kaveri tähän asti.
Hänen on nähtävä puolustavan lapsiaan.
Olin määritellyt, mitä piti nähdä.
Jokaisella hahmolla on oltava hetkensä.
Mutta muutoin -
se olisi toimintakohtaus, jossa olisivat mukana kaikki ja Hyytäjä.
Se koski monia...
- Miljoonia vaihtoehtoja. - Vasta melko lopussa -
- se muotoutui. - Keksimme idean -
kaukosäätimestä.
Tarvitsimme jotain maallista.
Meillä oli ihmeellisiä versioita lopusta,
mutta se tuntui väärältä, koska se oli vain sitä.
Keksimme heidän riitelevän kaukosäätimestä,
mihin kaikki voivat samaistua.
Emme tarvinneet muuta. Kaikki aiemmat versiot olivat hyödyllisiä,
koska tiesimme, mitä emme halunneet. Mutta niissä oli kohtia.
Halusimme hänen juoksevan veden päällä -
ja näyttävän pallon heiton.
Loppu oli -
upean Mark Andrewsin ja...
- Siitä tuli hieno. - Kyllä.
Tietää, missä on.
Ei eksytä, vaikka koko ajan siirrytään. Se on hienoa.
Pidän noista asioista ohjaajana, koska ne ovat haastavia.
Niissä pitää välittää paljon tietoa lyhyessä ajassa.
Olen aktiivisesti mukana otosten suunnittelussa.
Rakastan sitä.
Kun kirjoitan, kuvittelen otokset.
Olen aktiivisesti mukana kuvakäsikirjoituksessa.
Sitä ei vain lähetetä minulle.
Pidän tällaisten asioiden miettimisestä,
koska minusta yleisö on helppo menettää -
näissä.
Moni toimintaelokuva on tehty huonosti, niissä näkee vain lähikuvaa.
Ei tiedä, onko joku lähellä vai kaukana.
Hyvät toimintaohjaajat -
James Cameron, Spielberg, George Miller ja muut...
He tietävät koko ajan, missä ollaan.
Halusin sellaisen kohtauksen.
Minulta kysytään, mitä animaation ohjaaja tekee, ja se on turhauttavaa.
Ohjaajan tärkein työ animaatiossa -
on täsmälleen sama kuin tavallisissa elokuvissa.
Ymmärrämmekö hahmoja? Ovatko heidän motiivinsa uskottavia?
Tunnemmeko jotain? Pystyykö juonta seuraamaan?
Laahaako jokin? Ymmärrämmekö suhteet,
kun se on tärkeää? Mikä on ajoitus?
Mikä on otosten järjestys?
Milloin musiikki tulee mukaan? Millaista musiikkia tarvitaan tähän?
Kysymykset ovat samoja,
mitä kaikki elokuvantekijät kohtaavat.
Tunnutaan ajattelevan, että animaatiot vain syntyvät.
Että joku teknikko -
vain siirtelee vähän,
painelee nappuloita ja...
Painaa nappia, jossa lukee: "Tee elokuva."
Ei se niin mene. Näissä on valtavasti pohdintaa takana.
Minusta kaikessa on kyse tarinasta.
Joko se tempaa mukaansa tai ei.
Joko ihmiset saa tuntemaan jotain,
oli se sitten pelkoa, iloa tai surua,
tai sitten ei.
Se kuoli.
Tässä on hienoja tehosteita.
Martin Nguyenin jälkeä,
ja Gary Bruins teki räjähdyksen.
Todella näyttävää.
Sankarimme pelastivat päivän.
Roisto on poissa, ja Frank Thomas ja Ollie Johnston...
Näyttäytyvät.
Kun äänitämme tätä,
Frank kuoli viime yönä
92-vuotiaana -
jättäen jälkeensä uskomattoman määrän hienoa työtä.
Hän oli yksi mentoreistani.
Hän, Ollie, Eric Larson,
Milt Kahl, kaikki Disneyn kaverit...
Kaikki animaation alalla -
ovat heille paljosta velkaa.
Uskomatonta työtä. Tämä on sinulle, Frank.
- He esiintyivät myös... - Rautajätissä.
Olin iloinen saadessani heidät molemmat elokuvaan,
koska ihailen suuresti heitä molempia.
Nostan heille hattua aina kun voin.
Tässä Spencer Foxin hienoa työtä.
Hän luki vuorosanat upeasti.
- Ron Zorman animoi tämän. - Todella upeasti.
Spencerillä oli omalaatuinen tapa lukea vuorosanoja...
Ne olivat omaa luokkaansa.
Kävi nopeasti selväksi, että halusimme hänet.
Olen päässyt näin pitkälle mainitsematta -
kolmea pääanimaattoriamme -
Tony Fucilea, Steve Hunteria ja Alan Barillaroa.
He tekivät mahtavaa työtä. He olivat kaikkialla.
He eivät animoineet mitään tiettyä kohtausta,
mutta heidän jälkensä näkyy kaikkialla.
He nostivat kaikkien työtä. Se oli upeaa.
- Kiitos teille. - Aivan.
Tässä John Kahrsin hienoa animaatiota.
Ajatus oli, että nyt hän tunkeutuu kotiin,
mikä oli lähempänä -
alkuperäistä Syndrooman avausta.
Se on myös tällä DVD: Ilä.
Elokuvan vanhassa avauksessa -
hän tuli nappaamaan lapsen. Nyt se on viimeisenä.
Tämä oli aina mukana.
En ollut miettinyt valmiiksi kaupunkikohtausta.
Mutta tiesin haluavani tämän kohtauksen.
Supersankarielokuvissa on minusta ongelmallista se,
että niissä on aina kamalat määrät ihmisiä lopussa,
koska halutaan tehdä näyttävää.
Mutta ihmisten on vaikea välittää isosta joukosta.
He välittävät yksittäisistä hahmoista.
Halusin elokuvan viimeisen toimintakohtauksen -
liittyvän vauvaan.
Välitämme vauvasta.
Äiti ja isä eivät tiedä tässä vaiheessa,
että Jaska on muuttunut.
He luulevat häntä pelkäksi Jaskaksi.
Hänen piti käydä läpi vielä yksi -
- muutos. - Hänestä tuli tahmainen.
Emme saaneet sitä toimimaan ajoissa.
Tässä Syndrooma on hoideltu, millä?
Viitallaan.
"Ei viittoja."
Pidän tästä otoksesta,
jossa äiti yrittää rauhoitella lastaan samalla kun taivaalta sataa roinaa.
Tämä otos kuvastaa hyvin tätä elokuvaa.
Esikaupunkialueella pamahtaa vain yksi talo.
- Ei yhtään jaksoa ilman räjähdystä. - Sloganin oikeudet John Walkerilla.
Sandy Karpman ja Mach Kobayashi -
tekivät hienosti voimakentän. Se oli kaunis tehoste.
Tässä nopea esiintyminen pojaltani Nickiltä,
joka oli myös elokuvan Nemoa etsimässä Squirtin ääni.
Tässä ollaan yleisurheilukentällä.
Tämäkin oli mukana jo varhaisessa vaiheessa.
Toni Rytivuo on tässä.
Ilonan hiukset ovat takana,
ja hän tuntee itsensä erilaiseksi.
Yhdessä versiossa Ilona suuteli häntä.
Kyllä. Hän sai pienen...
- Se meni liian pitkälle. - Aivan.
"Ehkä hän ei tekisi sitä." Ajattelin: "Hän on supersankari."
Ei Toni pelota häntä enää.
Vanhin poikani Michael tekee Toni Rytivuon äänen.
Keskimmäinen poikani Jack oli Jaskan inspiraatio.
Nepotismi elää ja voi hyvin elokuvassa.
Unohdan vaimoni. Hänellä on uskomattomia supervoimia,
jotka innostivat minua elokuvaan.
Tässä he palaavat arkeen.
- Paljon helpompaa. - Taukki!
Sarah teki hienoa jälkeä tuossa.
He tekevät hauskoja juttuja.
Pixarissa on perinteenä,
mitä en alun perin halunnut mukaan,
se, että John Ratzenberger on mukana.
Ajattelin: "Miksi hänen on oltava joka elokuvassa?"
Sitten muistin, että kaikki elokuvat ovat menestyneet.
En halunnut rikkoa sitä perinnettä.
Tajusin, että hän olisi täydellinen Raivaajaksi.
Hän teki sen hienosti.
Vitsi on se, että hän on elokuvan viimeinen ääni.
Tässä lopputekstit, jotka suunnitteli Teddy Newton.
- Andy Jimenez. - Aivan, hänkin teki paljon.
Mark Holmes ja Lou Romano tekivät värit.
Ajatuksena oli pitäytyä 60-luvun retrossa.
50-luvun lopussa ja 60-luvun alussa -
elokuvissa oli hienoa grafiikkaa -
alku- ja lopputeksteissä,
sellaisilta miehiltä kuin Saul Bass ja Maurice Binder.
Minusta oli hieno tapa lähettää katsoja kotimatkalle -
graafisilla lopputeksteillä,
jotka muistuttavat elokuvan kohdista.
Se on myös kiva tapa esitellä upeat ihmiset,
jotka ovat elokuvan takana.
Yksi vaikeimmista asioista kommenttiraidoissa on se,
että jokaista mainittua ihmistä kohti -
on 10, 15 sellaista, joita ei mainita,
mutta jotka tekivät hienoa työtä.
Nyt näette heidän nimensä.
Elokuvassa oli mukana satoja ihmisiä. Kokemus oli mahtava.
Pixar on hieno paikka tehdä elokuvia.
Lahjakkuuden määrä on uskomaton.
Meillä oli onnea päästä tekemään töitä heidän kanssaan.
Oli kuin olisi tullut Yankee-stadionille.
Täällä tehdään vain voittavia elokuvia.
Tämä on animaatiostudioiden -
huippua.
Tänne tulo oli haastavaa.
Mietin, mitä me voisimme tehdä,
mitä ei ole jo tehty?
Mutta tällaiseen paikkaan ei voi tulla pelokkaana.
Kukaan ei halua ujoja ohjaajia ja tuottajia.
Vaan sellaisia, jotka ottavat ohjat käsiinsä.
Tekevät työnsä. Kantavat kortensa kekoon.
Joten teimme parhaamme ensimmäisinä kuukausina -
varmistaaksemme hyvän vaikutelman.
En tiedä, oliko vaikutelma hyvä,
mutta aioimme tehdä vaikutelman.
Emme aikoneet pelätä. Vaikka suoraan sanoen pelotti.
On niin mahtavaa tehdä töitä studiossa, jossa...
- Ainoa juttu, mistä... - Pitää huolehtia on elokuva.
Sen on oltava hyvä.
Se haastaa ja on...
Täällä on rahoitus ja tarvittavat kyvyt.
Tukea saa koko ajan.
Yleisesti ottaen elokuvanteossa on usein kyse elokuvan suojelemisesta -
- kaikilta voimilta, jotka yrittävät... - Satuttaa sitä.
Tämä on uskomattoman suojeleva paikka.
Tarinoita suojellaan.
Samalla ne haastetaan ja niitä hoivataan,
niistä pidetään hyvää huolta.
Itse ei ehkä saa kunnon yöunia, mutta elokuva saa.
Aivan. Itse asiassa -
yritän juuri nukkua univelkoja pois.
Minua hämmästytti tietokoneanimaatioprosessissa se,
että tuntui, että teimme päätöksiä vuosien ajan.
Monimutkaisia, pieniä, viimeisen päälle yksityiskohtaisia päätöksiä,
kaikesta mahdollisesta.
Ja kaikki päätökset -
menivät mustaan aukkoon.
Ihan kuin aukko, jonne pudottaessaan jotain -
ei kuule sen kilahtavan pohjaan.
Joka päivä heitti sinne uusia päätöksiä,
eikä elokuva tuntunut edistyvän yhtään.
Aina silloin tällöin kysyin:
"Tehdäänhän tätä elokuvaa? Saadaanhan tämä valmiiksi?"
"Olemme saaneet päätökset."
"Ne ovat saapunet aukon pohjalle."
"Sinne pääsyyn meni päiviä."
"Mutta saimme ne,
ja ne luetteloidaan ja huomioidaan."
Pian unohdin ne,
ja tuntui kuin tekisin tätä elokuvaa lopun ikääni.
Kunhan teen tuhat päätöstä,
niin kaikki menee eteenpäin.
Siihen mennessä kun aloin unohtaa,
elokuva alkoi tulla takaisin ja se oli valmis.
Kaikki jutut menivät jonnekin.
"Milloin tämä oikein tehtiin?"
"Tuossa ovat ne neljäsataa miljardia päätöstä."
"Tuolta ne näyttävät yhdessä."
Ihan kuin mitään ei olisi tapahtunut.
Ja sitten yhdessä yössä tapahtui kaikki,
ja elokuva ilmestyi.
Olemme todella kiitollisia henkilöille, joita näette tässä.
Katsokaa DVD:n lisäraitoja,
joissa heistä kerrotaan lisää.
Koska Bill Wise...
- Rick Sayre. - Rick Sayre ja Bryn Imagire -
ja Ralph Eggleston olivat juuri saaneet valmiiksi Nemon,
kun olimme pahassa pulassa, ja he pelastivat meidät.
Ja Nigel...
Ja Janet ja Patrick ja niin edelleen...
- Kori Rae on... - Katherine Sarafian,
Mark Henne, kaikki simulaatiokaverit.
Emme saa unohtaa leikkaajaamme Steve Schafferia.
Hän on ikkunan toisella puolella.
Ja tuijottaa meitä.
"Entäs minä?"
"Olin mukana koko ajan."
Meillä oli porukka upeita ihmisiä,
jotka tekivät parhaansa.
John ja minä olemme kiitollisia -
jok'ikisestä mukana olleesta.
Jopa tuotannon vauvoista.
Että he syntyivät elokuvan aikana.
Ja antoivat vanhemmilleen syyn mennä töihin.
Hassua kyllä,
yksi animaattoreistamme, Dave Mullins,
mietti liikaa ensimmäisiä kohtauksiaan.
Ja kun hänen lapsensa syntyi,
yhtäkkiä hänen energiaansa vaadittiin,
ja hänen piti keskittyä kohtauksiinsa -
ja niistä tuli kolme kertaa parempia.
Hänen energiansa oli rajallinen ja se kaikki piti keskittää.
Hän ei voinut miettiä liikaa.
Joten kiitokset Mullinsin tuotantovauvalle.
Että sait isäsi keskittymään.
Jok'ikinen nimi, jonka näette tässä on...
Kiitokset.
Ja kiitokset teille, kotikatsojat,
että katsoitte elokuvan -
ja kuuntelitte höpinöitämme.
DVD: Ilä on monia juttuja.
- Voitte seikkailla ympäriinsä. - Katsokaa niitä.
Tulette löytämään aika upeita -
ja järkkyjäkin juttuja.
Joten katsokaa kaikki raidat.
- Kiitos. Nähdään taas. - Pitäkää huolta itsestänne.